A un nen que tingui por de parlar en públic li diré que l'entenc
perquè tots hem tingut por.
Cada cop que surto a l'escenari em moro dels nervis.
Sí, por. Por.
Recordo que era a la llotja de Mestalla amb suor freda, aterrit.
Jo m'ho notava. Em tremolaven molt les mans.
Recordo que vaig veure l’amfiteatre ple. En tinc una foto al mòbil.
Vaig pensar: i si és l'inici del Parkinson?
A la foto es veuen els nervis que tenia.
Tenia por de fer el ridícul.
Sí, he tingut por quan he parlat en públic.
Temia que es riguessin de mi.
Encara em passa.
Un nen amb por de parlar en públic ha de saber
que li està passant una cosa normal.
Si jo hi hagués estat més habituada des de l'escola a parlar en públic,
no hauria passat per aquest calvari.
Que no sé parlar.
Em vaig començar a censurar.
Que no sé parlar en públic perquè en aquest país no se n'ensenya.
Als Estats Units i al món anglosaxó és una cosa que es treballa a l'escola.
És estrany que aprenguem tantes coses durant l'ensenyament
i no a parlar en públic.
Som fills de l'educació.
És important que des de petits
aprenguem a parlar en públic perquè sempre ens haurem de comunicar.
És evident.
Primera lliçó: aquest silenci és una pausa retòrica...
La teva veu pot transformar el món.
...o dramàtica. Sembla que el que diré és molt important.
Sempre hem de parlar.
Ser valents.
Encara que tartamudegem, parlem.
Sentir que tens un poder.
Agafar tota la massa de gent
que t'està mirant i unificar-la com si fos una sola persona.
Generar la sensació als que t'escolten
que els parles a tots ells.
Parlar i comunicar. Explicar. Expressar-nos.
Tothom té coses a dir.
Has d'expressar el teu punt de vista.
L'únic que et cal és ordenar a la teva ment aquestes idees.
Cal que el nostre discurs sigui estructurat, fàcil de seguir
i raonat.
Cadascú pot trobar les seves eines.
Cadascú ha de trobar la seva manera de dir les coses.
Les meves expressions, la naturalitat.
Fer visible alguna malaptesa.
L'humor ens salva de tot.
Escull una gran idea...
La que vulguis.
...que t'apassioni.
Fes que el teu relat sigui diferent, personal i únic.
Et representes a tu mateix.
Com parlaria a algú a qui estimo.
El llenguatge és molt poderós. Escull bé les teves paraules.
És molt important la paraula.
Que el teu llenguatge corporal, que la teva mirada i la teva seguretat
també parlin per tu.
El meu cos ha de dir el mateix que jo.
Parlar en públic sembla un exercici gimnàstic.
Saps fer una acrobàcia doble?
La solució és més fàcil del que pensem.
Les històries hi són. Has de saber explicar-les
amb la barreja exacta
de realitat, dades
i, sobretot, d'emoció.
Pot ser aspre i molt dur parlar en públic, si és això.
Parlar-li a algú en públic és diferent.
Em va semblar una mena de monstre però, alhora,
la meravella de poder vèncer el monstre.
Empatia.
Quan l'escola t'ajuda
a començar a sortir-te'n en públic,
assegurant-te el respecte de tothom...
Quan has parlat en públic i has sabut posar-te el públic a la butxaca
explicar-li alguna cosa còmica,
explicar-li alguna cosa emocionant...
Li he agafat gust. M'agrada parlar en públic.
...quan veus que a la gent li ha agradat et causa una felicitat
molt difícil d'explicar.
La llavor de la vocació la planta
el primer elogi rebut per haver parlat en públic.